Dr. Halder. Reichsleiter Bouhler venter Dem.
- Ved De, hvad det drejer sig om? - Hvilket?
Det brev, jeg modtog.
Der stod rigskomitéen for videnskabelig registrering...
...af alvorlige, arvelige sygdomme.
Hvad har det med mig at gøre?
Siger De, dette er en fejl?
- Kommer dette møde ubelejligt? - Ja.
Jeg var nødt til at ændre min undervisningsplan, -
- men det er ikke hver dag, man indkaldes til Førerens kansleri.
Nej. Sæt Dem ned.
Censurkomitéen skal holde øje med den moderne litteratur.
Den skal sikre, at den er skrevet i den sande, nationalsocialistiske ånd.
Jeg har bedt Dem komme for -
- at uddybe Deres holdning til en sag, som ligger Føreren på sinde.
Deres roman.
Den stiller kontroversielle spørgsmål om retten til livet.
Nogle af Deres konklusioner er ret banebrydende.
Er de det?
Jeg antager, at det er Deres holdninger, vi ser i romanen.
Det er nogle år siden, jeg skrev den.
Det er jo fiktion.
Giv ham den, Lotte. Det er Erics skolesager.
- Jeg kender svarene. - Giv ham den nu bare.
Du er en engel, at du laver mad igen.
Det ved jeg godt, Anne.
Er du sikker på, det er i orden?
Når først jeg kommer i gang, kan jeg ikke holde op igen.
Det er helt i orden. Hold op.
Åh gud. Lotte, kom her.
Rør langsomt i den her. God pige.
- Johnny! - Jeg kommer nu, mor.
Det banker på!
Theodor.
- Hørte du ikke, jeg bankede? - Jo.
En matematiker. Lige hvad vi har brug for. Helen, din far er her.
Det var dig, jeg ville tale med. John, John!
Eric, nu får du hjælp.
Jeg har jo sagt, at du skal se at komme ud af den apatiske tilstand.
Jeg kommer lige fra rektors kontor. Hvad er det, du laver?
- En slags grønsags... - Gullasch.
Alting forandrer sig.
Kun partimedlemmer bliver forfremmet.
Hvis du ikke passer på, kan du stå uden arbejde.
Ja, mor.
Jeg kommer.
- Jeg er her nu. - Hvor blev du af?
- Du må ikke lade dem tage mig. - Det er Theodor. Helens far.
Det gør mig ondt, at De har været på sanatorium igen.
Helen, vil du komme herop?
- Skal du lade vandet igen? - Jeg kunne ikke holde på det.
I et sprog, vi mestrer, har vi erstattet lydens ugennemsigtighed -
- med ideernes gennemsigtighed.
Ideernes gennemsigtighed. Perceptionens relativitet.
Musik og tro. Hukommelse og skyld.
De mest kraftfulde minder er dem, vi ufrivilligt genkalder os.
En ske, der bliver slået mod en tallerken, -
- da han sidder og venter i biblioteket.
Pludselig gennemstrømmes han af lykke.
Han føres tilbage i tid til en togstation på landet.
Han ser solen oplyse en lille gruppe træer.
Udenfor banker en jernbanearbejder på et hjul med sin hammer.
Og som et ekko af denne lyd...
Skønt.
Lad os stoppe for i dag. Gå ud og se på det.
Af sted med jer.
Professor Mandelstam, bør vi ikke gøre noget ved det her?
Måske gå til rektor?
Det tror jeg ikke, er en god ide.
For nogen af os. Jeg er nok nødt til at gå endnu videre.
Som institutleder skal jeg sikre, at de foreskrevne bøger fjernes -
- ikke kun fra biblioteket, -
- men også fra din læseplan.
Hvilke forfatteres bøger tænker De på?
- Proust, for eksempel. - Fordi han er fransk?
Vær nu ikke imbecil.
Og hvis jeg nægter at adlyde?
Så er jeg nødsaget til at afskedige dig.
Fandens.
- Ja? - Jeg så, her var lys.
Jeg har brug for råd. Jeg hedder Anne Hartman. Jeg følger Deres kursus.
Ja, jeg har bemærket Dem, men De er ikke indskrevet.
De har nok undret Dem over, hvem jeg er. Historie, læser jeg.
Men jeg kan ikke se, hvilken relevans det har.
At sidde i et auditorium og høre på en kedelig, gammel...
Det var ikke det, jeg mente. Deres forelæsninger er så levende.
Jeg hørte, hvad De sagde. Gid flere ville kæmpe for det, de tror på.
- Og hvad tror De på? - Det er lige det.
Jeg ved, hvad jeg kan lide. Jeg kan mærke det.
- Men ideerne virker uvirkelige. - Måske er det derfor, De er her.
Altså på universitetet. For at forbinde lidenskaben med ideerne.
- Virkede det for Dem? - Det håber jeg da.
Ja, det mener jeg. Det er det her, jeg tror på.
Bøger?
Jeg lyder ret støvet.
Måske har De ret. Hvad har en stak bøger med det virkelige liv at gøre?
Måske er det frigørende at smide dem ud. At begynde på en frisk.
Og her sidder jeg og skriver en til.
Jeg lægger en ny i stakken.
Hvad handler den om, Deres roman?
En mand, som dræber sin kone, -
- fordi han elsker hende.
- Hun er uhelbredeligt syg. - Hvor forfærdeligt.
Ja, hvem vil læse noget så deprimerende?
Nej, for kvinden.
Selvfølgelig vil folk læse den. Det lyder romantisk.
At dræbe af kærlighed.
jeg høster ved Nekar jeg høster ved Rhinen
nu har jeg min elskede og nu har ingen mig kær
hvad nytter så høsten hvis...
Jeg elsker den her sang.
Problemet er, at det er noget, jeg bilder mig ind.
- Det er ikke sjovt, Maurice. - Hvor længe har det stået på?
Det ved jeg ikke.
- Et par måneder. - Tre måneder? Et halvt år?
Det ved jeg ikke.
- Siden januar? - Ja, deromkring.
Er der en forbindelse til?
Vi giver magten til en galning.
Måske er det helt normalt at flygte ind i en fantasi.
- Men hvorfor sang? - Det ved jeg ikke.
- Slet ingen anelse? - Hvorfor ikke?
Jeg har ikke én eneste ide.
Jeg har siddet herinde hele dagen og lyttet til en flok grimme Hausfraus.
Jeg trænger sådan til en kold øl og en overfladisk sludder.
Jeg er jo hendes lærer. Der er et tillidsforhold, -
- som dig med dine patienter. Eller de fleste læger og deres patienter.
Ja, men har du kneppet hende?
Spørgsmålet er ikke, om jeg har kn... været i seng med Anne, -
- hvad jeg ikke har, spørgsmålet er, hvorfor jeg hørte Mahler.
Tænk, at du vælger en jøde.
Hun er virkelig arisk. Ikke at jødiske kvinder ikke er smukke.
- Mahler var jøde. - Han var konvertit.
- Men... - Gør mig en tjeneste.
Lad være med at trække mig ind i din neurose.
Du har problemer og hører musik.
Nogle af os i den virkelige verden har selv problemer.
Du er da aldrig bekymret over noget. Særlig meget.
Ikke?
Han er et studie i patologisk narcissisme.
Problemet er, at i stedet for at give ham elektrochok, -
- så tager alle ham alvorligt.
Giv det tid, Maurice. Hitler er til grin.
Han holder ikke længe.
Ville det overraske Dem, at Føreren selv har læst Deres bog.
Føreren?
Læs venligst det her.
En af vores opgaver her er at administrere de breve, -
- som almindelige borgere sender til Føreren.
De belyser den forandringsvilje, der hersker i landet.
- Det er meget... gribende. - Ja, ikke sandt?
Føreren har modtaget flere breve fra slægtninge til...
...uheldige individer, som lider af uhelbredelige handicap.
De beder om hans tilladelse til at afslutte deres lidelser.
Det er her, hvor De kommer ind i billedet.
- Mig? - De skal skrive en afhandling.
De skal komme med samme slags argumenter som i Deres roman.
En forsvarstale for medlidenhedsdrab af humanitære årsager.
Er det derfor, De bad mig komme?
Hvorfor ellers?
Jeg er ikke just ekspert.
Min mor lider af uhelbredelig tuberkulose.
Føreren sagde, at det var skrevet fra hjertet.
Dr. Goebbels var også imponeret.
Han mente faktisk, der ville kunne blive en god film ud af den.
Jeg var meget imponeret over medmenneskeligheden i romanen.
Tak.
Er det alt, hvad I vil have fra mig? En afhandling?
De bliver naturligvis betalt godt.
Men derudover vil Deres arbejde garantere, at medmenneskelighed -
- bliver et centralt begreb for os.
- I kan få et udkast i næste uge. - Fremragende. En ting til.
Før vi inviterede Dem hertil, undersøgte vi Deres baggrund.
De var ved fronten i 1918.
Deres arbejde på universitetet. Alt var mere eller mindre i orden.
Undtagen en ting.
De har aldrig meldt Dem ind i partiet.
Jeg har diskuteret det med min svigerfar Dr. Brunau.
Han er et fremtrædende medlem i vores distrikt.
Men på det tidspunkt... Jeg har nævnt, at min mor er syg.
Mit liv var en smule...
...kompliceret.
Jeg føler mig så dum.
Jeg havde brug for at tale med Dem, så jeg tog herhen.
Så tog det en evighed med sporvognen.
Jeg kunne ikke komme så sent. De vidste ikke, at jeg ved, hvor De bor.
Så gik jeg frem og tilbage uden at vide, hvad jeg skulle gøre.
Nu, De er her, så sæt Dem bare ned.
Undskyld. Værsgo.
Undskyld, her roder sådan.
Vi ville ansætte en stuepige, -
- hvis vi havde råd.
Jeg hænger det her til tørre.
Måske hvis min bog bliver udgivet.
Vil De have en opstrammer? Jeg har vist en flaske sherry et sted.
Medmindre min svigerfar har tømt den.
- Vi har desværre kun brændevin. - Tak.
Min kone er gået i seng.
Ikke at det er sent. Hun kan godt lide at gå tidligt i seng.
Hun læser i sengen.
Er det for meget?
Jeg har tænkt over det, De sagde, om at finde noget at tro på.
- Har De så fundet noget? - Ja, det tror jeg.
Det har ikke løst mit problem.
- Problem? Med historie? - Mennesker.
Det er det, der betyder noget. De er mere fascinerende end ideer.
De kunne skifte levevej. Måske noget mere professionsrettet.
Jeg vil være sammen med Dem.
Gid alle mine studerende påskønnede mig så meget.
- Du kunne ikke få den op at stå. - Stille.
- Ikke engang lidt? - Ikke helt op.
Du havde fået en del at drikke, ikke?
Du var under pres.
Jeg var en smule overvældet.
Det er længe siden, jeg har gjort noget...
...impulsivt.
- Og så var der Helen. - Skønne Helen. Hvordan har hun det?
Jeg kunne ikke sove. Jeg ville spille lidt.
Jeg var lige på vej op.
Det er en af mine studerende.
Staklen er drivvåd.
Man kan ikke sende nogen hjem i det her vejr. Jeg har redt op derinde.
Kan han holde varmen derinde?
Hende. Jeg gav hende et tæppe.
Hvem laver morgenmad til hende?
Det skal jeg nok.
Er alt i orden?
- Jeg har drukket brændevin. - Kom her.
Hvad er der i vejen?
Din far siger, jeg ingen vegne kommer uden at være medlem af partiet.
Normalt gør du det modsatte af, hvad min far siger.
- Hvad hvis han har ret? - Jeg hader, når du er så forpint.
Du må tro på dig selv.
Du gør det rette.
Det gør du altid.
Gør jeg?
Hør her. Jeg kan ikke benægte, at jeg er tiltrukket af Dem.
Men jeg er Deres underviser og en gift mand.
Jeg kan bare ikke.
- Hvad var det? - Paraden må være begyndt.
- Hvilken parade? - Er det ikke derfor, vi er her?
Det er det mest diskrete sted, jeg kender. Og så holder de forsamling.
- Lad os se på. - Nej. Jeg kan ikke holde dem ud.
Jeg vil hellere væk, inden vi bliver opdaget.
- Kom nu. - Hvad hvis nogen ser os?
Så siger vi, vi stødte på hinanden.
- Hvorfor skulle vi være der? - For at se, hvad det gik ud på.
Alle ser så glade ud. Så kan det da ikke være så skidt, vel?
Jeg bryder mig ikke om ideerne bag det hele. Eller manglen på samme.
Mærk energien. Nogle få gode folk kan gøre det her til noget godt.
- Mener De det? - Bogafbrændingerne er da chokerende.
Men De sagde selv, at det kunne være rart at begynde på en frisk.
Kom nu.
Der er betydelig forskel på at tale om noget og at gøre det.
Folk som Dem burde ikke sidde på støvede kontorer, -
- De burde være ude at skabe en bedre fremtid for vores børn.
- Kom nu. Vær nu rar. - Kun et øjeblik, så.
Jeg har overvejet at melde mig ind i partiet, -
- men jeg kunne ikke se mig selv marchere omkring og vifte med flag.
Det, jeg mener, er...
Måske har De ret.
En mand med Deres talent er spildt i de meniges rækker.
Sturmbannführer Drobisch?
Bouhler her. Der er en, jeg gerne vil præsentere Dem for.
Det er ikke hver dag, vi får besøg fra kansleriet.
Jeg arbejder ikke i kansleriet. Jeg er bare akademiker.
"Bare akademiker"? De tjente i det 24. Brandenburger-regiment.
Jeg var ikke rigtigt i kamp. Jeg blev først indkaldt i 1918.
Lige i tide til den sidste, store offensiv. Det var tider.
- Jeg håber, De er sulten. - Nej. Jo.
Kejseren havde sit eliteregiment, Livgarden.
Nu har vi Schutzstaffel.
- Førerens livgarde? - Den er mere end det.
Jeg siger ikke, De skal køre rundt med en revolver.
Nej. Vi er interesseret i at rekruttere de bedste folk.
Dem, som er eksperter på deres eget felt, ligesom De er.
Jeg ville nu ikke kalde mig for ekspert.
Det er det, jeg kan lide ved Dem, Halder. De praler aldrig.
De er ydmygt stålsat. Det er folk som Dem, vi har brug for.
De smigrer mig.
Men jeg er bekymret for, om jeg har tid. Jeg arbejder på universitetet.
Vi vil da ikke distrahere Dem i deres vigtige arbejde.
De former den næste generation. De ville få en æresposition.
Landets skarpeste hjerner, som er med os i ånden.
Der er sket noget ganske usædvanligt.
Og det skyldes bogen, såmænd.
De elsker den virkelig af en eller anden grund.
Helen? Jeg prøver at fortælle dig noget.
Undskyld, hvad sagde du?
John! Er det dig, John?
Ja!
Kom tilbage i seng.
Nå, der er du jo. Jeg troede, hun spillede mig et puds.
- Hvem? - Helen sendte mig herover.
- Hvad drejer det her sig om? - Jeg havde brug for arbejdsro.
Hvem er det?
Undskyld. Jeg er lidt distræt.
Kom. Vi skal have os en drink. Der er mange, der har aflyst.
- Jeg kan ikke. - Bare en drink.
- Jeg har ikke tid. - Kommer du ikke?
Nej.
- Så luk mig ind. - Nej. Jeg mener... Jeg arbejder.
Kors.
- Er alt i orden? - Hvorfor skulle det ikke være det?
Du er her, og Helen er...
...usædvanligt abstrakt.
Min divan er ledig.
Jeg har ikke råd til dig.
Men du har råd til en ungkarlehybel.
Måske hvis jeg bliver færdig med den afhandling, jeg skriver på.
Okay. Jeg kan godt mærke, når jeg er uønsket.
Vi tales ved, når tingene er faldet lidt til ro. Det lover jeg.
Ikke for min skyld.
- Må jeg præsentere Dem for Anne? - En fornøjelse, Frau professor.
- Nej, vi er ikke... - Sikke et skønt lokale til en fest.
- Freddie. - Skål.
John her arbejder på en hemmelig opgave for kansleriet.
En kort afhandling, der skulle skrives.
- Jeg underviser på universitetet. - Så må De kende Theodor.
Naturligvis.
Engang ville det have glædet mig at se dig i en sammenhæng som denne, -
- men den nationalsocialistiske sag er ingen undskyldning -
- for at glemme sit ægteskabelige ansvar.
Jeg frygter for bevægelsens fremtid, når amoralske mænd rekrutteres.
Dr. Brunau er min svigerfar. Min kone og jeg er separerede.
- At du forlod Helen for den tøjte. - Bland ikke Anne ind i det her.
Det her er min skyld. Vil I have os undskyldt?
Hvorfor skal vi gå? Det er ikke dig, der er fuld.
- Svin. - Hvor skal I hen?
Elizabeth, skat, vil du tage dig af Anne?
- Jeg skal lige tale med John. - Du har ingen børn, vel?
- Ikke endnu. - Du er for ung.
Hvis jeg skal høre på én til stolt mor, der praler af sit afkom...
Jeg kunne godt bruge en drink.
Bare rolig. Hvis du er med os, -
- gælder de gamle regler ikke længere.
Himmler.
Han ligner måske en bankmand, men han har et avanceret syn på sex.
Han vil have, at vi går ud og gør en masse piger gravide, -
- så de kan donere et barn til Føreren.
Det er vores samfundspligt.
Så længe det altså er den rette slags pige.
Men der har du jo ingen problemer.
- Hun ligner jo en Rheinmädchen. - Ja, det gør hun, ikke?
- Mor, altså. - Jeg pakker ud.
Vi skal ikke pakke ud. Vi er ikke taget af sted endnu.
- Men jeg er lige ankommet. - Nej, mor. Du vågnede op her.
Du har været her længe. Nu skal du hjem.
- Det brænder. - Nej, det gør ej.
Du godeste.
- Hvad laver du? - Jeg prøver på at stege løg.
- Skal det være lige nu? - Ja, for så kan du lære mig det.
Engang ville det ikke have gjort ondt, at du elskede en anden.
Men for et par uger siden forelskede jeg mig i dig igen.
- Pludselig var du levende igen. - Ja, sådan føltes det.
Jeg har talt med far. Lavede han skandale?
- Jeg var selv ude om det. - Han må ikke tænke ilde om dig.
- Det har han al mulig grund til. - Han ved ikke, hvordan jeg er.
Lad nu være med at være sød ved mig.
Det er jeg heller ikke.
- Mor, hvad skete der? - Jeg ville gå herned.
- Er alt i orden? - Ja.
Hvad er det, du har lavet?
- Kunne du ikke have ventet på mig? - Jeg kan ikke vente hele dagen.
Det klaver driver mig til vanvid.
Vent nu lidt.
Kom så. Kom nu. Kom så.
Er du sikker på, at alt er i orden? Du gjorde mig forskrækket.
- Nu er vi på vej. - Endelig.
- Tager du virkelig af sted? - Helen, lad nu være.
Sniksnak. Hvad har I at tale om? Var du ikke færdig med hende?
Hvis jeg bad dig om at blive, ville det så gøre en forskel?
Jeg kommer igen i morgen. Så kan vi tale om det.
- Mor skal ud i bilen nu. - Han kommer ikke tilbage.
Hvis du havde været en ordentlig kone, så var det her ikke sket.
- Hun er en vidunderlig kone. - Hvorfor forlader du hende så?
- Jeg skal på toilettet. - For helvede.
God ide, mor.
Før vi tager af sted.
- Hvad er det her for et sted? - Du sagde, du var tørstig.
Jeg skal bruge vand, så jeg kan tage mine piller.
Sådan.
Et glas øl til mig. Og hvad skal du have, mor?
Vand.
Bestil i det mindste en kop kaffe og lidt kage.
Husk, hvad lægen sagde. Du skal styrke dig selv.
Vand og øl, tak. Ikke andet, tak.
Der er skønt her, ikke?
Giv mig dem alle sammen, og gør en ende på mine lidelser.
- Lad nu være. - Jeg har ikke andet end smerte.
Lægen siger, dine lunger har det bedre, så vi tager hjem.
Du vil bare have os af vejen. Mig og børnene.
De er på sommerlejr. Anne og jeg har dem i weekenderne.
Og du vil ikke have mig i din elskovsrede.
Jeg har tilbudt dig, at du kan bo sammen med os.
Skal jeg dele tag med din tøjte?
Nej. Ikke hvis du ikke vil.
Vi finder dig en lejlighed i nærheden.
Jeg har mit eget hus.
Jeg har altid ment, det her kunne blive et godt soveværelse.
Så skal du ikke bekymre dig om trapperne.
Tak.
- Tak for alt, du har gjort for mig. - Lad nu være.
Måske siger jeg det ikke ofte nok.
Jeg besøger dig så tit, du vil. Og Frau Chauler kommer med frokost.
Du har altid været en god dreng, Johnnie.
- Hvad taler I om? - Vores gyldne tid i ildkamp.
- Hvornår var I i ildkamp? - I krigen. Vi var i hæren sammen.
- Hvornår? - For omkring 20 år siden.
- Du må have været en tre-fire år. - Jeg vidste ikke, du var soldat.
Du skulle have set ham i uniform. Han var meget sexet.
En damernes ven.
- Jeg går over og klæder om. - Vi kan holde nogle håndklæder op.
Hvordan er hjemmelivet med studinen?
Anne. Kan vi ikke kalde hende Anne? Og jeg underviser hende ikke længere.
Det er ærbart af dig at vente med hyggen, til hun blev færdig.
- Det ville jeg ikke kunne. - Så hun er godkendt?
Hun har et kompleks med faderfigurer.
- Er du misundelig? - Ja. Har hun brug for terapi?
Nej. Du kommer ikke i nærheden af hende.
Det er ikke for at fornærme dig, -
- men jeg troede ikke, du havde det i dig.
Det troede jeg heller ikke.
Hvad skete der så? Hvorfor sprang du ud i det?
Jeg ved det ikke. Jeg har bare fået luft under vingerne.
Og forfremmelsen skadede heller ikke. Jeg er bare lykkelig.
- Hvilken forfremmelse? - Har jeg ikke?
- Det er ikke noget. - Fortæl det nu til onkel Maurice.
- Jeg er blevet institutleder. - Fantastisk. Tillykke.
Du sagde ellers, de ikke ville forfremme dig, medmindre du...
For fanden.
- Ikke også dig, Johnnie. - Det er bare...
Sig, at det bare er ren egoisme. Det kan jeg trods alt forstå.
- Sig ikke, du er enig med dem. - Det er lige meget, om jeg er det.
De har magten. I det mindste gør jeg da noget.
Hvis vi skal styre dem i den rigtige retning, kan vi ikke bare se på.
Hvem fanden er "vi"? Jeg styrer ikke nogen, for jeg må ikke stemme mere.
Jeg er jo ikke borger. Jeg er ikke et menneske i juridisk forstand.
Jeg kan ikke andet end at se på.
Hvad vil du gøre ved det? Finde nogle bøger frem til dem?
Hvis du er så pessimistisk, så tag ud af landet et par år.
Der er mange lande, du kan arbejde i. Der er intet, der holder på dig her.
Intet? Jeg blev født her.
Jeg har kæmpet for det her land. Jeg er lige så tysk som dig.
Hvorfor skulle jeg rejse? Det er lige det, de svin vil have. Undskyld.
I svin.
Her er noget at sove på, min elskede.
Det smager så bittert, min skat.
Hold mig i hånden.
- Jeg elsker dig. - Jeg elsker dig.
Og tak.
Bravo.
Uden Deres kunstneriske vision, stod vi ikke her, professor Halder.
Eller foretrækker De Hauptsturmführer?
- Professor er fint, Reichsminister. - Vi laver mest ligegyldigheder her.
Smukke fantasier til at dulme masserne med.
Men Halder her har et budskab til os.
De er alt for venlig. Må jeg præsentere min kone Anne?
Et sandt billede af arisk moderskab.
Vi må finde en ny måde at bruge Deres talenter på, Halder.
øjnene så blå
min kærlighed
de har nu sendt mig ud
i verden vid
Skat?
- Det var smukt. - Hvad taler du om?
- Kom så. - Kunne du ikke?
Sangen?
Jeg har altid vidst, du var dygtig, men at Reichsministeren roste dig...
Tænk, at jeg trykkede hans hånd. Jeg er så stolt af dig.
- Kør min kone hjem. - Hvor skal du hen?
Jeg har lovet at besøge Helen og børnene.
Det er bare et øjeblik. Eric har problemer i skolen.
- Så du skal ikke besøge? - Nej. Nej.
- Jeg må af sted. - Vær nu rar.
JØDE
Godt. Du fik min besked.
- Du skulle ikke have besværet dig. - Det var ikke noget besvær.
En gammel favorit.
Så Amy har fri i aften?
Amy er for længst forsvundet.
- Hvis det er penge... - Det var det ikke.
Værsgo. Spis.
- Hvad var det så? - Jeg må ikke hyre ariere under 45.
Selvfølgelig.
Jeg vil ikke prædike for dig. Det er meningsløst.
Og nogle af de smålige detaljer er næsten sjove.
De har konfiskeret min skrivemaskine.
Og du ved, hvor grim min håndskrift er.
Den er ulæselig, selv af en læges at være.
Jeg var ikke sikker på, at du ville komme.
Havde jeg vidst, du ville lave mad, var jeg måske blevet væk.
- Undskyld. Det smager forfærdeligt. - Det var bare for sjov.
Jeg smider det ud. Jeg kan ikke lave mad.
Men jeg har noget, du ikke kan modstå.
Er du klar?
- Epsteins? - Findes der en bedre ostekage?
Kom med tallerkenen.
Lidt blommebrændevin at skylle den ned med.
God appetit.
Er den god?
Himmelsk.
Hvad er det, du vil?
Jeg har brug for udrejsepapirer.
- Du behøver ikke forlade landet. - Det var dit forslag.
Hvis du har bestemt dig, er der de officielle...
De vil tage alt fra mig.
Ved du, hvor lidt de vil lade mig forlade landet med?
Har du en anelse?
Ti mark.
Ti mark. Efter alt mit hårde arbejde.
Hvis nu du hjalp mig...
Det er anderledes nu. Hvis jeg kunne, så ville jeg gøre det.
Du er for fanden da med i SS, for helvede!
Det er kun en æresposition.
De har et par akademikere med, så de ser sofistikerede ud.
Når du siger det sådan, så er jeg fandeme kun en æresjøde.
Hvad med at sige det til dine kammerater?
Kors, hvor er du utrolig.
Det er svært for mig.
Jeg kan godt tåle alle de ydmygelser, jeg bliver udsat for hver dag.
Alt andet end det her. Det her er svært at holde ud.
Jeg tigger og beder dig om det her.
- Du har al mulig ret til at spørge. - Vær nu ikke så fandens fornuftig.
Jeg kan ikke holde dine efterrationaliseringer ud.
Skaf mig en billet til Paris.
- Så enkelt er det ikke. - Tror du, det er det for mig?
Jeg vil betale hvad som helst.
Behold dine penge.
Lad mig beholde bare en anelse værdighed.
Du kan godt tage ringen på igen, hvis du vil.
Hallo!
John Halder.
Johnnie. Hvad helvede laver du her?
Har I mødt John Halder? Han er vores mand på universitetet.
Han er så ydmyg, at han stiller sig i kø med de menige.
Det her er for meget. Til side. Til side.
Hauptsturmführer Halder er i rigets tjeneste. Giv ham en billet.
Første klasse.
- Jeg vil gerne betale. - Du er en del af eliten.
Du skal ikke betale. Hvor skal du hen?
- Paris, tak. - Undskyld?
Er det muligt at få en billet til Paris med afgang i morgen.
- Jeg skal se udrejsepapirerne. - Bevillingen her må være nok.
- En enkelt til Paris. - Vil De ikke vende tilbage?
Nej. Jo.
Der fik du mig. Jeg elsker hans sans for humor.
Jo, jeg skal tilbage. En returbillet.
- Jeg betaler kontant. - Spøger du med at forråde riget?
Johnnie, det her er uklogt.
Nej, jeg mente Brandenburg.
En returbillet til Brandenburg.
Hvad er Deres ærinde der?
Min mor.
Mor?
Frau Chauler?
Mor, det er John.
Hvor længe har du ligget der? Hvor er Frau Chauler?
- På ferie. - På ferie?
Hvorfor sagde du ikke noget?
- For fanden. - Du vil ikke kendes ved mig mere.
Det må du ikke sige.
Sådan.
- Lad mig bo hos dig og Helen. - Vi er ikke sammen længere.
- Hvornår skete det? - For et halvt år siden.
- Du må ikke gå. - Du skal have noget at drikke.
- Du vil sende mig på et hjem. - Nej, det vil jeg ikke.
- Du skal til læge. - Jeg skal bare have mine piller.
Så lad mig hente dem.
Jeg henter noget vand.
Fandens.
Jeg skal nok ordne lyset i køkkenet.
Mor.
Nej, mor, nej!
Maurice, vær nu rar.
Vær nu rar at tage dem.
- Jeg er ked af det. - Du ser forfærdelig ud.
Helt frygtelig.
Min mor prøvede at begå selvmord.
Skete der noget med hende?
Heldigvis var jeg der. Det var min skyld, hun kunne nå pillerne.
Hvis du var der, var det ikke alvor.
Du ved ikke, hvad hun har været igennem. Ingen hukommelse.
Ingen værdighed. Ingenting. Hun kan knap trække vejret.
I det mindste er hun ikke jøde.
Alt er i orden. Alt er i orden.
Der er også noget der.
Værsgo. Det er til dig.
Tak.
Hvor vil I få jødisk ostekage fra, hvis I burer alle jøder inde?
Vil I gøre en undtagelse med Epstein?
"Jeg hader dem derinde."
"Jeg køber hos dem hver dag."
"De hilser ikke engang. Siger ikke tak."
"De fandens jøder."
Ingen taler om at bure nogen inde.
Vi har sikkert mødt ham.
Kan du huske Ypres i oktober?
Det 16. bayerske regiment stod ved siden af os ved fronten.
Han var sendebud.
Det kan være, du sendte ham ud i et ærinde.
"Hallo, underkorporal."
"Ja, dig, stump, kom her."
Han ville være nødt til at gøre honnør for dig.
Så du vil ikke skaffe mig en billet?
Jeg kan ikke. Jeg har prøvet.
Det skal nok gå. Du er krigsveteran.
Det betyder ikke noget længere.
- Hør... - Jeg er jøde. Du er nazist.
Så er der ikke mere at sige til det.
Jeg tror ikke, mor satte pris på det, du gjorde for hende.
Jeg var ikke en god sygeplejerske.
Nogle gange spillede jeg mazurkaer for ikke at kunne høre hende råbe.
Jeg ved ikke, hvorfor jeg lod hende lide, nu hun ikke er her mere.
- Hvad nyttede det? - Hvad mener du, John?
At hun led sådan.
- Hvorfor? - Fordi du er hendes søn.
Fordi det er for meget at bede om af en søn.
- Måske af en mand. - Undskyld.
Jeg har det fint. Du skal ikke bekymre dig om mig.
Jeg har travlt med at undervise i klaver.
Alle vil lære at spille klassisk musik igen.
- Jeg har endda lært at lave mad. - Det har børnene fortalt mig.
Jeg er på Herrens mark, men de spiser op.
De siger, det smager godt.
De fortæller også om dig. De er stolte af dig.
- Jeg har svigtet dem. - Nej, du har ej.
De viser det måske ikke altid, men de er stolte af dig.
Det er vi alle sammen.
Vi begynder med en rundvisning.
Jeg har læst Deres afhandling.
- Hvad synes De om den? - De har forstået etikken.
Jeg havde regnet med at blive inspiceret af en læge, -
- men De er litterat.
Rigskomitéen henvendte sig på baggrund af en bog, jeg skrev.
Et stykke fiktion, ikke sandt?
En roman, ja.
Jeg blev bedt om at skrive afhandlingen.
- Det førte til denne position. - Som er?
Ikke så meget inspektør, mere en konsulent.
En konsulent?
En konsulent i medmenneskelighed, kan man vel kalde det.
Man bør spørge sig selv, hvilket liv det her er.
Ikke sandt?
- Lis og jeg er blevet undersøgt. - Vi skulle ikke gøre noget selv.
Nej. Huset fulgte med stillingen.
- Hvad med møblerne? - Dem efterlod stakkels Mandelstam.
Kom med og se badeværelset. Det er større end vores gamle lejlighed.
Skål.
Sæt dig bare ned.
Undersøgelser. Vil du høre dommen?
Dommen er, at vi ikke kan få børn.
Det gør mig ondt.
De bliver ved med at spørge i hovedkvarteret.
"Hvornår begynder I at avle?" "I er et perfekt, nordisk par."
De er besatte af avlsprogrammet.
Jeg kommer aldrig videre end Sturmbannführer.
Det er ikke derfor, vi vil have børn, men det gør ikke tingene lettere.
Jeg var nødt til at bruge Lis' onkels læge i Wiesbad for at skjule det.
Måske tager lægen fejl.
Jeg har ikke sovet i ugevis.
Jeg ligger vågen og forestiller mig alt muligt sindssygt.
Vi forestiller os alle sammen ting.
Jeg gør det med musik.
Jeg kan sidde og tale med nogen...
Et øjeblik.
Heil Hitler. Jeg har et vigtigt brev til Sturmbannführer Drobisch.
Freddie.
De skal stille hos hovedkvarteret øjeblikkeligt.
Hvis du virkelig ville give din kone et barn, ville du så få hjælp?
Af en som ham knægten der?
Hvad er der sket?
Vom Rath er blevet skudt af jøderne.
Hvem er han?
En lavtstående ansat på ambassaden i Paris med en kugle i maven.
- Staklen har ødelagt min aften. - Hvorfor det?
Hvis vom Rath dør, -
- vil jeg nødigt være jøde i morgen nat.
Jeg må hellere gå. Beklager. Jeg har ellers ikke fået and længe.
Pligten kalder. Jeg må rive mig selv væk fra en skøn værtinde.
Duft anden engang. Det piner mig.
Man får aldrig fred.
- Er det i orden, at Lis bliver her? - Naturligvis.
Hvor skal du hen?
Jeg skal brænde nogle synagoger ned. Det kan tage hele natten.
Du sagde, de var færdige med det jødepjat.
Du skal da ikke brænde synagoger ned, vel?
Nej, vi skal holde møde om at organisere en spontan protest, -
- hvor folket skal vise sin harme i morgen aften.
Halløjsa.
Han kan godt passe på sig selv. Det ved du jo også godt.
Det er bare det, at stakkels Freddie ikke har kunnet sove.
Jeg har lige indset, at jeg har glemt noget på arbejdet.
Papirer, som jeg skal bruge til min forelæsning i morgen.
I må have mig undskyldt.
Heil Hitler.
- En returbillet til Paris, tak. - Jeg skal se nogle udrejsepapirer.
Beklager, men jeg er nødt til at følge proceduren.
- Hvad er Deres navn? - Bekemeier.
- Sig mig, nyder De at arbejde her? - Ja.
Kunne De tænke Dem at avancere indenfor transport-området?
Måske kunne De komme til at grave ud til Autobahnen.
En returbillet til Paris.
"Kom hjem til mig i morgen."
Nej nej. Tak.
Hallo?
Det er Halder.
- Det er forstået. - Hvad er der?
Vom Rath døde. Sekretæren fra ambassaden i Paris.
- Kendte du ham? - Hvad? Jeg skal stille til tjeneste.
- Havde du ikke en æresposition? - Alle reserver er mobiliseret.
- Jeg har aldrig set dig sådan før. - Jeg ved det godt. Undskyld.
- Jeg ved ikke, hvad jeg skal gøre. - Jeg ved, hvad du tænker på.
Du er en ordets mand. Du burde ikke patruljere i gaderne.
Jeg troede ikke, det ville gå så vidt.
Men hvad er det, du skal lave i nat?
Du skal opretholde ro og orden. Sørge for, at folk ikke går amok.
- Er det virkelig bare det? - Ja.
- Du kommer ikke i fare. - Nej, men jeg tænker på Maurice.
- Jeg sagde, der ingen fare var. - Det er ikke din skyld.
Enhver fornuftig jøde ville have rejst for længst.
- Jeg skulle have hjulpet ham. - Han kan klare sig selv.
Han har ikke en familie. Vil du risikere alt for hans skyld?
Han kommer måske herhen, mens jeg er væk.
Hvis han kommer, så giv ham det her. Det skal du gøre for mig.
Er alt i orden? Gjorde jeg dig ondt?
Se på dig selv.
Se bare på dig selv.
Vent. Maurice.
Er der en Maurice Gluckstein her?
Bare rolig. Der er ingen, der slipper fra os.
- Han skal til hovedkvarteret. - Hvad var navnet?
- Gluckstein. - Har vi en Gluckstein? Gluckstein!
Jeg hedder Gluckstein.
Er det ham?
Ja.
Af sted med dem.
verden
er dyb
og dybere
end dagen
Har han været her?
- Hvem? - Maurice.
Nej. Kom nu i seng.
Her står der noget om Deres venskab med en Gluckstein.
Maurice Israel Gluckstein.
Det var mest et professionelt forhold. Han var min læge.
- Han var psykoanalytiker. Står der. - Ja.
Der står, at De plejede omgang med ham efter hans berufsverbot.
Gjorde jeg?
Det var i 1938.
Han antastede mig. Det husker jeg nu.
Han ville forlade landet. Jeg henviste ham til myndighederne.
- De har skrevet om jødespørgsmålet. - Jeg er litterat.
Jeg mener, rent racemæssigt. Vi kender til Deres forelæsninger.
Deres arbejde på universitetet er påskønnet, -
- men i krigstid må vi alle yde lidt ekstra.
Naturligvis.
Vi er midt i et genhusningsprojekt østpå.
- Genhusning? Af jøder? - Blandt andet.
Vi skal sikre, at modtagefaciliteterne er klar.
Hvornår skal jeg begynde?
Med det samme.
Var der andet?
Denne genhusning...
...er tydeligvis en kolossal opgave.
Er det stadig muligt at holde styr på folk?
Jeg er ret stolt af det her. Jeg har fået lavet et hulkortsystem.
Det er helt nyt, og alt er der. Krydsrefereret.
Imponerende.
Kan I finde hvem som helst?
Kan vi afprøve systemet?
- Naturligvis. - Den læge, De nævnte. Gluckstein.
Kan vi se, hvor han endte, for eksempel?
- Vi skal finde en journal. - Javel.
Gluckstein.
Fornavnene er Maurice Israel.
- Fødselsår? - 1899.
Eller deromkring.
Gid jeg kunne blive og se resultatet, men jeg har en del papirarbejde.
- Held og lykke. - Tak.
Gluckstein, M.I.
Evakueret til Schlesien.
Hvornår blev han afhentet?
Tak.
Skal du ikke sige farvel?
- Jeg ved, hvad du gjorde. - Hvad mener du?
- Han kom hjem til os den nat. - Hvem?
Du meldte ham.
Hvordan kan du tro det om mig?
En ting, man kan sige om Gestapo, er, at de har et godt arkivsystem.
- Kør. - John, vær nu rar.
Hauptsturmführer Halder.
Jeg foretrækker "professor".
- Denne vej, professor. - Tak.
De vil se, at alt er, som det skal være.
Det vil glæde Obersturmbannführer Eichmann.
Han bad mig om at udføre et forsøg.
For at se om arkivsystemet virker, -
- skal vi se, om vi kan finde en bestemt person.
Navnet, som er tilfældigt udvalgt, er Gluckstein.
Maurice Gluckstein. Han skulle befinde sig her.
Desværre må jeg skuffe Dem. Vi har mere end 30.000 enheder her, -
- og udskiftningen er stor.
Og de får tildelt et nummer, som er den eneste identifikationsmulighed.
Så vi skal bare finde Glucksteins nummer.
- I teorien, ja. - Men?
Lad mig sige det sådan her. Fra hovedkvarteret ser alt ordentligt ud.
- Men herude... - Kan I finde ham?
Vi har ikke en chance.
Ni ud af ti ekspederes allerede ved ankomst. Ingen er her længe.
Jaså.
Stop!
Af sted!
Det er virkeligt.